Viikon sana: Kutsuttu lepäämään
Vietämme parhaillaan upeinta kesäaikaa. Keskikesän suuri juhla on takana, mutta vielä on kesää jäljellä! Vielä riittää lämpimiä säitä, kauniita kesäisiä päiviä ja valoisia öitä. Kesä tuo meidät pimeästä valoon, arjen rutiineista loman vapauteen.
Tänä kesänä loma oli erityisen odotettu. Talvi tuntui harvinaisen pitkälle, pimeälle ja kylmälle. Kevään varrelle mahtui paljon asioita, jopa liikaakin. Kesäloma tuntuu ansaitulta ja kaivatulta. Lepo jo ajatuksena on houkutteleva ja kutsuva. Ajatus siitä, että minnekään ei ole kiire, mitään ei tarvitse yrittääkään suorittaa, kuulostaa lohduttavalle. Kyllä, lepo voi kuulostaa jopa lohduttavalle.
Vai mitä sanotte Jeesuksen sanoista Matteuksen evankeliumissa: ”Tulkaa minun luokseni, kaikki te työn ja kuormien uuvuttamat. Minä annan teille levon.” Lohduttavaa. Jeesus kutsuu meitä lepoon. Eikä ainoastaan lepäämään työstä, vaan lepäämään kuormasta ja taakasta. Hän ei kutsu vain hetkelliseen huilaamiseen, vaan pysyvään levon olotilaan. Hän voi antaa meille levon.
Löytääksesi pysyvän levon luovuta kaikki Jumalalle – huolesi ja taakkasi, virheesi ja rikkomuksesi.
Levossa on kyse anteeksiannosta, anteeksisaamisesta, sovituksesta, joka on mahdollista yksin Jeesuksen kautta. Ei tarvitse yrittää suorittaa elämää, yrittää olla parempi tai taipua jälleen kuorman alle. Jeesus on ottanut sinun kuormasi ja taakkasi kantaakseen ja tarjoaa sinulle lepoa.
”Herra on minun paimeneni, ei minulta mitään puutu. Hän vie minut vihreille niityille, hän johtaa minut vetten ääreen, siellä saan levätä. Hän virvoittaa minun sieluni.” Psalmi 23
Maarit Laamanen
Pastori, Porin metodistiseurakunta
Maarit Laamanen